TE VÉDD!

VIHAR A BALATON KÖRÜL

Hosszú ideje folynak kutatások,
készülnek intézkedési tervek a Balaton
ökológiai állapotának megóvására
és a víz minõségének
javítására. Közép- és
Nyugat-Európa legnagyobb tava igen érzékeny a
környezeti változásokra. Sekély vizû
tó lévén - átlagos mélysége 3,3 méter
- érzékeny a hidrometeorológiai
hatásokra, s a tavakra jellemzõ
„elöregedési" folyamat is gyorsabban végbemegy
benne. E folyamatnak természetes velejárója az eutrofizáció, amelyet a vízi
növényzet elszaporodása, az algásodás
jelez. A minden elõzetes
becslésnél lendületesebben fejlõdõ
idegenforgalom tovább rontotta a helyzetet. Az utóbbi
néhány évben ugyan csökkent a vendégek
száma, ám a nyári csúcsidõszakban
így is megközelíti az egymillió fõt.

Az elmúlt évtizedekben a tó vízgyûjtõ területe és a
parti sáv is rohamosan iparosodott, városiasodott, vagy a mezõgazdaság
kemizálásának volt fokozottan kitéve. E
körülmények együttes hatására a hetvenes
évek elejétõl ugrásszerûen megnõtt
a tó tápanyagterhelése, s ennek közvetlen hatására
a természetesnek a többszörösére gyorsult az eutrofizáció.

A szakmai körök az elmúlt évtizedben
kialakították a maguk egységes
véleményét a Balaton állapotának
javítására vonatkozóan. A számítások
szerint a rehabilitációhoz mintegy ötvenmilliárd forintra
lenne szükség. Ha egy évre ötmilliárd forint
jut, a program tíz év alatt hajtható végre. Az elsõ ötmilliárd forint, úgy tûnik, megvan, igaz, több
minisztériumnál elkülönítve. A program
alapján a Keszthelyi- öbölbõl
kiindulva az északkeleti medence irányában haladva
folytatják a tó szervesanyag- és
foszformentesítését,
folytatódik a csatornahálózat és más
infrastruktúrák kiépítése, valamint a biomonitoring. A látványos
beruházások mellett azonban a már kialakított
infrastruktúra karbantartásáról is gondoskodni
kell. Nem szabad azt hinnünk, hogy a Balaton betegségeit orvosolni lehet mondjuk csak a víz klorofilltartalmának
mérésével vagy a csatornázással. Ezek alapvetõ fontosságúak, de egyebek
között a turizmus, a mezõgazdaság
és az ipari létesítmények környezetvédelmi
szempontok szerinti átalakítása sem kerülhetõ
el. A program hatáskörének mindazokra a területekre
és tevékenységekre ki kell terjednie, amelyek
befolyásolják a Balaton szervesanyag-terhelését. A
Központi Környezetvédelmi Alap terhére tervek készültek
a Lesencevölgy és a
Keszthelyi-öböl rehabilitálására, valamint a
tó vízgyûjtõjén a mezõgazdasági -
növénytermesztési, állattenyésztési,
illetve halászati - tevékenység
átszervezésére. A program az
„apróságok"- ról sem
feledkezett meg, például a vasúti illemhelyek
kialakításáról. Sok az olyan probléma -
például a téli jégkárok
elhárítása - amelynek megoldása nem rendelhetõ közvetlenül egyik
minisztérium hatáskörébe sem, ennek megfelelõen lassan halad a munka, és nehezen gyûlik össze a szükséges pénz.

A kis-balatoni tározóra
elkülönített keretösszeg több mint
egymilliárd forint. Dr. Nemcsók
János balatoni kormánybiztos államtitkári
döntést szándékozik hozni a Kis-Balaton
további rekonstrukciójának irányáról
is: a cél, hogy nagyjából a száz évvel ezelõtti állapotot
állítsák helyre. Évrõl
évre idõszerû
kérdés a szúnyogirtás. Eddig a viták
arról folytak, hogy önkormányzati vagy központi
forrásból kerítsenek-e rá fedezetet. (Ebben az
évben a költségeket az Ipari és Kereskedelmi
Minisztérium idegenforgalmi alapjából lehet fedezni.) A kémiai rovarirtási módszerek
már eddig is sok kárt okoztak a Balaton élõvilágában,
mondhatjuk, eljárt felettük az idõ
talán már akkor, amikor bevezették ezeket. Az eddig
használt piretroidok* „hatékonyságára"
jellemzõ, hogy minden kiirtott
szúnyogra négy- ötezer elpusztított
ártalmatlan rovar jut. Ezzel szemben a biológiai módszerek
kíméletesek és eredményesek - mondják a
szakemberek. Talán még ebben az évben
áttérhetnek a biológiai szúnyogirtásra, amelyet
a szomszédos országok némelyikében már sok
éve alkalmaznak. Kilenc magyar cég verseng a Balatoni
Regionális Tanács által a biológiai szúnyogmentesítésre kiírt
pályázaton. Hallani arról is, hogy egy olyan
baktériumtoxint kívánnak bevetni, amely a
szúnyoglárvák bélrendszerét teszi
tönkre. Az ötlet - meg kell vallani - óriási, nem
kevésbé a hozzá szorosan kapcsolódó
üzlet. A módszer megnyugtató használatához
azonban ez nem elegendõ. Csak akkor
válhatnak valóra a remények, ha körültekintõ
és alapos vizsgálatokkal sikerül igazolni, hogy a szer a
szúnyoglárvákon kívül minden más élõlényre ártalmatlan.

A Balaton-programhoz tartoznak az olyan környezetbarát
technológiák kidolgozására és
bevezetésére tett erõfeszítések
is, mint a nitrogén- és foszfortartalmú mûtrágyák helyettesítése
a tóból kikotort iszappal. A környezeti kutatások
napjainkban szinte kivétel nélkül annak
fontosságát igazolják, hogy egyetlen környezeti
problémát sem lehet csupán önmagában,
másoktól elszigetelten vizsgálni. Ennek
alátámasztására egyetlen adat: a Balaton vízgyûjtõ területe 5775
négyzetkilométer, s ezen a területen mindenféle
beavatkozás hatással lehet a tó állapotára.
Például a Balatonra azelõtt
ártalmatlannak gondolt legelõgazdálkodás
és a szõlõmûvelés
is.

A kormány már 1993-ban elrendelte, hogy
készüljön olyan intézkedési terv, amely az
addigi vízvédelmi tevékenység
folytonosságát megõrizve nemcsak
az üdülõkörzetre, hanem az
egész vízgyûjtõre kiterjed.
Sajnos, az intézkedéseket mindeddig nem sikerült
maradéktalanul megvalósítani. Elkerülhetetlen
tehát, hogy a kívánt cél érdekében a lehetõ legtöbb tényezõ figyelembevételével
folytatódjon a térség rekonstrukciója.

NÉMETH TAMÁS

(Rovatunk az ELTE Természetvédelmi Klubjának közremûködésével
készül. A klub fogadóórái: keddenként
fél 6-tól fél 9-ig az ELTE Rákóczi út
5. II. e. 205. alatti helyiségében. Legközelebbi
cikkünk a lap ez évi 27. számában jelenik meg. - A
szerk.)

vissza